DET VILDE PÆRETRÆ
Sinan, hvordan går det? Kom ind og få te.
- Ikke nu. Jeg skal hjem. - Huset løber ingen vegne.
- Jeg har al min bagage. - Hvor har du været?
Jeg har læst i Çanakkale. Jeg er færdig.
Er det rigtigt? Tillykke.
- Tak. - Hvordan er det at bo der?
- Skidt, hvis man ingen penge har. - Ja, uden penge, intet liv.
- Præcis. - Har dine forældre det godt?
- Det finder jeg ud af om lidt. - Hør her, Sinan.
Jeg lånte din far tre guldmønter for fire måneder siden.
- Vidste du det? - Nej. Har han ikke betalt dig tilbage?
Nej, og jeg har nævnt det. Han må have glemt det igen.
Guld er billigere nu, så han skal betale mindre.
- Det siger jeg til ham. - Han tager aldrig sin mobil.
Nej, det er han ikke god til. Han er svær at få fat på.
- Har han stadig sin jagthund? - Det ved jeg ikke. Hvorfor?
- Jeg tager gerne den i stedet. - Den sælger han ikke for en million.
- Men han går jo aldrig på jagt. - Han holder meget af den hund.
- Okay. Hav en god dag. - Bed ham om at kigge forbi.
Okay.
- Dine hænder ryster. - Jeg er stresset.
Jeg bryder mig ikke om det her.
Nisan, du flygter fra virkeligheden.
Du stikker hovedet i sandet.
- Hej. Har I spist? - Ja.
Jeg ved det godt.
- Nå da. Velkommen. - Tak.
- Er du lige kommet? - Nej, det er lidt siden.
Og nu er du færdig. Godt gået.
- Tak. - Hvordan går det? Er alt i orden?
Ja, men mor har pakket mine bøger væk.
Typisk. Hun hader rod.
Som om bøger har hjulpet dig. Hold nu op.
Gør håret skinnende og blødt på kun en måned.
Genopbygger styrken om natten...
- Giv mig fjernbetjeningen. - Vores serie kommer om lidt.
Så slår vi tilbage, når den starter.
Hvem gider se reklamer i timevis?
Sinan, kom og se, hvad din tante har sendt os.
Er de fra tante?
Se lige de geder.
Er det en etårig ged? Den ligner en tyr.
Den er blevet tvangsfodret i et bur.
Mælken og kødet kan umuligt smage godt.
Der er ikke græs nok til dem alle.
Er du tosset? Jorden kan sagtens brødføde alle.
"Foragt ikke jorden, som rummer mange skatte."
"Der hviler helgener og tusind profeter."
- Yunus Emre. - Bravo!
Jeg bør snart gå på pension.
Med min bonus kan jeg vise jer, hvordan dyr bør opdrættes.
Ja, hvad skulle vi ellers bruge den på? Du har spildt penge på heste-
- så brug endelig resten på får og geder.
En familie af dyreelskere.
- Yasemin, hent lige min jakke. - Den er lige bag dig. Hent den selv.
Nu beder jeg dig om det.
- Har du spist løg? - Slet ikke.
Det lugter ellers sådan.
Her, tag et stykke tyggegummi.
Altså, far! Du forskrækkede mig!
- Den var da god, ikke? - Sjovt.
Jeg grinede da.
Jeg konfiskerede den fra en elev i morges.
- Burde du ikke have givet den tilbage? - Så ville han jo tage den med igen.
Jeg går ud lidt.
Sinan... Hvis du skal ud, så fyld benzin på bilen.
Vi skal ud til landsbyen i morgen. Brønden skal gøres færdig.
- Men jeg er lige kommet hjem. - Jeg kan ikke klare det alene.
- Dækkene er flade. Hvad gør vi? - Fyld luft på, når du tanker.
Det holder et par dage. Bed Nazif om at hjælpe dig.
- Her, tag dem. - Er det nok?
- Det skal det være. - Vi slukker motoren ned ad bakke.
- Løft så. Kom nu. - Min fod.
Hvad laver din fod der? Løft, når jeg siger det.
Den rokker sig ikke.
- Hvor er enden af rebet? - Her. Hold det stramt.
Træk!
Du kan ikke se noget i mørket. Kan du se stenen?
Tag stenen og rebet. Træk rebet ind under stenen.
Bind det fast, og træk det ind under igen.
Jeg forsøger at hjælpe, men du er ligeglad.
Nej, jeg flyttede den, så vi ikke trådte på den.
Jeg hjælper trods min dårlige ryg, og du tosser rundt.
- Far, vi kørte hele vejen fra Çan. - Men det her har taget evigheder.
- Brønden er færdig, når vi finder vand. - Vand? Her? Du er godt nok stædig.
Kender du min grund bedre end mig? Du gode gud!
Folk griner røven i laser over dine tåbelige planer.
Bruger du videnskabelige metoder? Eller en ønskekvist?
Jeg har boet her hele mit liv, men du ved, hvor der er vand.
Jeg lovede at hjælpe for at lukke munden på folk.
Og så kvajer du dig igen. Hvorfor hyrede du den idiot til Ahmet?
- Alle griner af dig. - Fordi han havde tid.
Jeg betalte ham også. Det gjorde de andre ikke.
Du kunne have bygget et hus på den tid. Ti nu bare stille.
Sikke en idé. Find vand og gør stedet grønt.
- Vent, farfar. Hvor går du hen? - Her er frøer, men intet vand?
- Glem det. Han kan ikke høre dig. - Og det udnytter jeg.
- Bad du ham om at komme? - Nej.
Sådan er han. Han svæver over mig som et damoklessværd.
Arap.
Sover du?
Jeg hader at efterlade dig her, men jeg har ikke noget valg lige nu.
Hold ud. Jeg går snart på pension.
- Så kan vi være sammen herude. - Hvad gør vi nu?
Vi gør det selv. Det handler ikke om råstyrke.
Hvad laver du, farfar? Det kan din ryg ikke holde til.
De skide væsler. De ødelægger alt.
Før skød vi dem for pelsens skyld, men nu er folk ligeglade.
- Hjælper hunden ikke? - Din fars hund? Slet ikke.
De sataner kvæler hønsene, suger deres blod og stikker af med resten.
Som vampyrer? Gik du på grund af frøen?
- Nej, han irriterer mig bare. - Så ignorer ham dog.
Så let er det ikke. Han morer sig bare. Han bliver aldrig færdig.
Så lad ham om det. Tag det roligt. Lad ham more sig og gør det samme.
Vi glemte ham på marken, da han var lille.
Vi fandt ham dækket af myrer. Er det derfor, han er sådan?
- Nej. - Der kom myrer ud af næsen i dagevis.
Det har intet med det at gøre.
Det gamle skab i kælderen... Står det der stadig?
Aner det ikke. Spørg farmor.
Hun er død.
- Hvad er der med det skab? - Det er fyldt med gamle aviser.
Han snørede to plastikflasker sammen og lagde dem i et hult træ.
Hvorfor? Solen opvarmer vandet. Så kan han vaske hænder i varmt vand.
Har han en skrue løs?
- Hvordan går det? - Sinan, kom ind.
Nej tak, mormor. Mor bad mig aflevere det her.
Gryderne er dine. Og så er der nogle kager.
- Kom nu ind. - Nej, jeg har travlt.
Er du sulten? Stå nu ikke der. Kom ind.
- Nej, morfar. - Jeg har lavet pandekager.
- Er du her alene? - Nej, far er ude på marken.
- Hvad har han nu gang i? - Han arbejder på brønden.
- Den uendelige historie. - Hvor er din far?
- På marken. - På marken. Han graver en brønd.
- Er den ikke færdig endnu? - Nej. Den bliver aldrig færdig.
- Nej, for der er ingen vand. - Hvorfor grave en brønd på en bakke?
Han vil gøre stedet grønt. I kender ham jo.
- Han har stiftet gæld igen. - Det nævnte mor.
- Og I hjalp ham igen. Tak. - Hvad skulle vi ellers gøre?
- Nævnte du læreren? Sagde hun det? - Ti nu stille!
- Hvad er nu det? - Den skaldede lærer. Din fars ven.
- Han kom forleden med sin kone. - Muharrem. Og?
Han påstod, at han lånte din far noget guld for et år siden.
- Hvorfor kom han til jer? - Aner det ikke.
Han snakkede løs om, at det var hans kones guld, og deres søn skal giftes...
- I gav ham ikke noget, vel? - Nej.
Han er en slyngel. Han fik far til at spille på heste.
- Han skal vel stadig betale sin gæld. - Det kommer ikke mig ved.
Det er din tur.
BORGMESTER
- Hvad er efternavnet? - Karasu.
Nå, ja. Her er det. Sinan Karasu.
Ja.
- Er du søn af gasmanden Cumhur? - Nej, men jeg kender ham.
- Vi har bare samme efternavn. - Hvad laver din far?
- Han er lærer. - Hvor? Her?
- Ja, her. - Hvad hedder han?
- Idris. - Så du er Idris' søn?
Ja.
Mit manuskript er færdigt, men det er ikke let at få en bog udgivet.
Man skal finde finansiering. Det er ikke let.
Jeg overvejer at gå til regionsrådet, men ville forsøge i min hjemby først.
- Skriver du om lokale helte? - Ja.
- Og Ahlat? - Ja.
- Kun få kender det sted. Bravo. - Tak.
Min bror var i militæret der.
- Der er en masse gamle gravsten. - Ja.
Det ligger ud til Van-søen.
Hr. Adnan, den handler ikke så meget om Ahlat. Mere om vilde pæretræer.
Hvad?
De vilde, forkrøblede pæretræer. Det er dem, jeg skriver om.
Okay. Det er heller ikke alle, der kender til dem, selv om der er mange.
Det er altså ikke en turistguide eller en dokumentarisk bog.
Stedet har inspireret mig, men det er personlige, litterære betragtninger.
Fri af religion, ideologi og loyalitet. Det er intime tilståelser.
Det er altså fiktion med personlige elementer?
- Ja, på en måde. - Noget i den retning.
- Alle tiders. Godt for dig. - Tak.
Det er meget vigtigt for mig, at teksterne udgives som bog.
- Selvfølgelig. Det er vigtigt. - Undskyld, jeg mødte op uden en aftale.
- Jeg vil nødig spilde din tid. - Det gør du bestemt heller ikke.
- Bemærkede du døren på vej ind? - Døren?
Ja.
- Der er ikke nogen. - Nemlig. Og ved du hvorfor?
Min første handling som borgmester var at fjerne den. Ved du hvorfor?
Min dør er altid åben. Jeg har intet at skjule.
Det er slut med at holde folk på afstand.
Demokrati er en åndende, levende ting.
Det er uetisk at gemme sig bag tykke mure uden at stå til ansvar for nogen.
Vi har altid støttet arbejderne og de trængende.
Og det bliver vi ved med, indtil en ny generation tager over.
- Det er et stafetløb. - Helt sikkert.
Hvor meget er det, du har brug for?
Cirka 2000 lira i alt.
Bogen skal ikke bare trykkes. Der er distribution, PR og skat.
Så er det ikke meget. 2000 er jo ingenting.
- Enig. - Det er jo ingenting.
Det er for 500 eksemplarer. Prisen stiger, hvis man ønsker flere.
En fyr fra landsbyen arbejder på trykkeriet, så han gav mig en god pris.
Som du siger, er det ikke meget.
Nej. Men når det er sagt, så er jeg bange for-
- at vi ikke kan bruge offentlige midler på den måde.
Det er ulovligt at støtte enkeltpersoner direkte.
Hvis det var en lærebog eller turistguide-
- om kirkegården i Gallipoli, Troja eller Kilitbahir Slot-
- så kunne vi tage pengene fra turismebudgettet.
Og selv da ville der være en masse formaliteter.
Men for en personlig erindringsbog er det for meget at bede om, Sinan.
Jeg beder jo ikke bare om pengene.
Det kunne være et lån eller betaling for et stykke arbejde.
Nej, det er udelukket.
- Jeg kan samle skrald. - Det minder mig om...
Vi havde en digter, der var gadefejer. Kender du ham?
Du får et eksemplar af bogen, hvis vi har flere.
Vi fandt senere ud af, at han snød os. Tog vores penge og forsvandt.
Osman!
- Hvor er Necatis bøger? - De var i skabet der.
Jeg kan ikke finde dem. Her er kun valgmateriale.
- Skal jeg spørge Gazanfer? - Ja, gør det.
Hvordan kan vi så hjælpe dig?
Måske skulle du tale med Ilhami.
Ja, gør det. Han er lige manden.
Han har arbejdet med turisme. Nu har han en grusgrav bag minen.
Men det er jo ikke en turistguide...
Sig ikke det. Han læser meget. Fortærer bøger. Han har stakkevis af dem.
Hvis nogen kan finansiere din bog, er det ham. Tal med ham.
- Jeg kan ringe og sige, at du kommer. - Tak, så kigger jeg forbi på vejen.
Gør det. Han er lige den rette. Godt, at jeg kom i tanke om det.
- Goddag. Jeg skal tale med hr. Ilhami. - Han er her ikke før på mandag.
- Hvad drejer det sig om? - Ikke noget særligt.
Sinan.
- Kan du ikke kende mig? - Hatice.
Endelig. Har jeg ændret mig så meget?
- Tørklædet forvirrede mig. - Helt sikkert.
Jeg mener det.
Du har ikke ændret dig. Hovedet bøjet, hænderne i lommen, som altid.
- Men brillerne mangler. - Du har heller ikke ændret dig.
Eller jo, du er blevet voksen.
- Mener du gammel? - Nej. I din alder?
- Ja. - Du har ændret dig på en god måde.
Okay, hvis du siger det.
- Hvad laver du herude? - Vandrer rundt. Jeg skulle ordne noget.
- Hvad laver du? - Ikke meget.
Plukker valnødder på marken. Jeg kom for at hente vand.
- Er det din mark? - Nej, vi hjælper bare til.
Alle tiders.
- Er du færdig med studierne? - Ja.
- Skal du så være lærer? - Det ved jeg ikke.
Det kommer an på, hvordan den sidste eksamen går.
- Hvad med dine studier? - Jeg stoppede efter gymnasiet.
Det hørte jeg. Hvorfor? Pres hjemmefra?
- Nej, jeg gad bare ikke mere. - Hvorfor?
Det ved jeg ikke. Jeg var bare træt af skolen.
Se ikke sådan på mig. Overrasker det dig?
Nej, slet ikke.
- Hvad vil du så lave her? - Altså...
Tage den sidste eksamen. Finde et job eller aftjene min værnepligt.
- Jeg bliver her ikke. - Hvorfor?
Jeg bryder mig ikke om stedet. Folk er snæversynede.
Fanatikerne ændrer sig ikke.
- Jeg vil ikke rådne op her. - Fint. Red dig selv.
- Vi klarer os. - Hvad mener du?
- Vi rådner jo op, ikke? - Det var ikke sådan ment.
For jer er det hårdere arbejdsmæssigt.
Ja, piger skal jo bare giftes og gå hjemme.
- Har jeg sagt det? Er du feminist nu? - Nej, bare rolig.
Det er det, jeg gerne vil. Giftes og gå hjemme.
- Så er alt jo i orden. - Ja.
Hvis det er dit valg.
- Har du en smøg? - Ja.
Så tænd lige en til mig.
Kom med.
- Røg du før? Det kan jeg ikke huske. - Nej, jeg er lige begyndt.
Flot. Du ligner en, der altid har røget.
Du er virkelig blevet snerpet.
- Nej tak. - Tag nu et sug.
- Er det, fordi den har rørt mine læber? - Hold nu op.
Bliver de andre ude på marken ikke bekymrede?
Det går nok.
Det lyder måske underligt...
Men jeg forstår ikke, hvorfor folk skal vælge den letteste udvej.
Det gør de ikke. De, der virkelig ønsker det, lever det liv, de gerne vil.
- Der er så mange smukke ting derude. - Såsom?
- Skal jeg fortælle dig det? - Ja.
Jeg ved ikke... Der er mange ting.
Såsom?
Som... travle, oplyste gader. Vindomsuste bakker.
God mad.
Jeg har set det hele. Det er ikke noget særligt. Hvad ellers?
Skibe, der sejler til fjerne lande. Sommeraftener.
Forelskelse, fuldskab. At blive gennemblødt af regnen.
Hvis det begyndte at regne nu, og vi blev gennemblødt-
-så ville vi blive ramt af lynet.
Jeg har lige et par ting, jeg skal nå først.
Alting, livet... Det lader til at være så tæt på, men det er det ikke.
Alt er så fjernt.
Hvad er der galt, Hatice? Kom her, ellers ser de dig bare.
Græder du?
Hvad er der galt?
Ikke noget.
Faktisk rejser jeg også herfra.
Gør du? Hvorhen?
Hvorfor skal det altid være dig? Det er vores tur.
Ja, men... Hvor skal du hen? Nu er jeg nysgerrig.
Til et sted, hvor der er guld, sølv og den slags.
Skatteøen. Må jeg komme med?
Måske ikke ligefrem Skatteøen. Snarere et skatkammer.
Brudekammeret, du ved...
Det er der, jeg skal hen.
Så du skal altså giftes?
Tager du gas mig på?
- Hvorfor skulle jeg gøre det? - Du virker underlig.
Du græder, du griner.
Men hvis det er rigtigt, så tillykke. Det glæder mig på dine og Rizas vegne.
- Hvorfor Riza? - Hvad mener du?
- Jeg skal ikke giftes med et barn. - Har I slået op?
Det chokerer mig. Hvem er det så?
Du kender ham ikke.
En guldsmed.
Sig mig en ting. Du læser jo meget.
- Er der skorpioner under guldet? - Skorpioner?
- Der er skorpioner alle vegne. - Skal jeg så gå ind i det fine kammer?
Det er op til dig. Den beslutning kan jeg ikke træffe for dig.
Du gode gud, jeg bad bare om din mening.
Du behøver ikke være så bange.
Jeg er ikke bange.
Hvad med dit hjerte? Hvad siger det?
Mit hjerte?
Hvornår har mit hjerte sidst sagt noget?
Hatice!
Hvor er du?
- Hallo? - Hvordan går det?
- Fint. Hvad med dig? - Jeg overlever som altid. Og du?
Det kan du vel forestille dig. Kommer du over?
- Det kan jeg ikke. - Hvorfor?
Sådan er det i politiet.
- Ingen ferie? - Nej.
- Hvor er du? - I min seng. Er du tilbage i Çan?
Ja, det er jeg fandeme.
Hvis jeg var diktator, smed jeg sgu en atombombe her.
- Har du fri til eid? - Nej, vi arbejder.
- Jeg har vagttjeneste. - Er du ikke i indsatsstyrken?
Jo, men vi er placeret rundt om hovedkvarteret.
Midt i sigøjnerområdet. Det er der, vi arbejder.
To dage om ugen. Ellers er det brigaden.
- Vi rykker ud, hvis der er problemer. - Sker det tit?
Smadrer du venstreorienterede?
Det er fuldkommen sindssygt, mand!
Der er roligt lige nu, men for to måneder siden var der knald på.
- Og I sættes ind, hvis der sker noget? - Ja, for satan.
Bruger I så tåregas, vandkanoner og alt det der?
Ja, og mellem os to... Når ingen ser det, banker vi dem.
- Vi afreagerer på dem. - Hvorfor ikke? Sådan er livet jo.
Alle lader noget gå ud over andre.
Vi stormede et universitet. Der var en lille fyr, der lignede Seydi.
Fra en eller anden socialistisk organisation.
Han står foran mig. Jeg har mit skjold.
Han råber op og slår til mit skjold. Han slår så hårdt, han kan.
Jeg er ved at gå amok, men der er kameraer allevegne.
Han prøver igen, og så slår jeg ham i hovedet med skjoldet.
Han flyver af sted som en gedelort. En stakkels dværg ligesom Seydi.
Verden er fandeme af lave.
Tror du, vi har nogen chance for at få job som lærere?
Jeg har droppet idéen. Men du kommer ind til februar.
Jeg klarer den næppe ude østpå.
Tag nu bare af sted. Så slemt er det heller ikke.
Det er okay for lærere. Politiet og hæren har det hårdere.
Hvad så?
Seydi.
Når vi opdager, at vi er ubetydelige, hvorfor føler vi os så sårede?
Ville det ikke være bedre at betragte det som en åbenbaring?
Vi skaber selv det, vi tror på. Derfor bør vi tro på adskillelse-
- som vi tror på skønhed og kærlighed, så vi er forberedt.
Ødelæggelse og adskillelse ligger på lur efter alt, der er smukt.
Derfor bør vi behandle disse prøvelser som konstruktive katastrofer-
- der hjælper os at gennemskue os selv.
Okay.
Du må gerne juble.
- Hvad mener du? - Hold nu op.
- Jeg ved, det glæder dig. - Hvad?
- At I slog op? - Præcis.
Det fremgår tydeligt af hvert et ord, du siger.
Jeg kan se det på dig.
Måske har du ret. Men det er helt normalt. Sådan er det for alle.
I var alle misundelige på os.
- Det bemærkede jeg da. - Hold nu kæft.
Du ønskede at gøre os misundelige, din nar.
Det var din forskruede måde at gøre det ægte på.
Du forvirrede hende i gymnasiet.
Du gav hende bøger og den slags for at narre hende.
Du lever i en fantasiverden og tror, det varer evigt.
Og når virkeligheden trænger sig på, giver du andre skylden.
- Hatice var ikke blind for andre fyre. - Løgner.
På trods af dine bøger ignorerede Hatice dig. Det er derfor, du siger det her.
Det skal du ikke være så sikker på.
Hvis du spørger mig...
Rend mig, dit røvhul!
Røvhul!
Jeg slår dig ihjel!
Giv knægten nogle penge.
Jeg taler til dig. Han skal til eksamen.
Jeg har ingen penge. Du har taget mit kreditkort og min løn.
Hvad tror du, der er tilbage, når jeg har betalt din gæld?
Lad mig nu være i fred, Asuman.
Du burde have sagt det før, så jeg kunne skaffe nogle penge.
Hvad skulle det ændre? Hvad ville du have gjort?
- Satset dem på en hest. - Så er det nok.
- Hold op. Jeg blaffer bare. - Vent, jeg kommer nu.
Har du nogen penge? Jeg skal nok betale dig tilbage.
- Glem det. - Mener du det?
- Har du dit ID? - Ja.
Jeg glemte engang mit til en eksamen. De ville ikke lukke mig ind.
Selv om censoren var en af mine venner.
Han nægtede at lukke mig ind. Jeg vil ikke sige, han var misundelig.
- Han var en god ven. - Her.
- Du må klare dig for det. - Tak.
Held og lykke. Ring, når det er overstået.
- Held og lykke. - Farvel.
Du går godt nok hurtigt. Jeg måtte løbe for at indhente dig.
- Hvad laver du her? - Jeg ville bare følge dig til bussen.
- Det behøver du ikke. - Det er fint nok. Jeg har fri.
- Gå hjem. Jeg kender vejen. - Ja, men det er jo en særlig dag.
Din skæbne besegles. Du tager din eksamen.
Du kan ende i en hyggelig by ved havet eller en fjern sneklædt landsby.
Du skal ikke rakke ned på jobbene ude østpå. Det er ikke let nu om dage.
Det ved jeg godt. Man er nødt til at arbejde.
Det er ikke som på din tid.
- Der er 300.000 arbejdsløse lærere. - Så må du bare klare dig bedre end dem.
Du skal bare give dem baghjul.
Hør her. Hvis du ikke er sikker, så lad være med at svare.
Medmindre der kun er to muligheder. Ellers skal du ikke gætte.
- Hvorfor siger du det? - Det er matematisk bevist.
Har du en smøg? Har du småpenge, så jeg kan købe nogle?
Hvad er der? Vi kan gå ind og købe dem sammen.
Okay.
Hvad skal man have for at bestå pædagogik?
- Lad ikke, som om det interesserer dig. - Hold nu op. Hvad mener du?
- Gik I ikke til eksamen før i tiden? - Nej, det er derfor, jeg spørger.
Necati har tændt op i grillen. Hvad med en sandwich med kødboller?
På denne tid af dagen? Du har lige spist morgenmad.
Nej, din mor var efter mig, så jeg gik lige efter dig.
Det er snart frokosttid, og du skal rejse langt. Er du ikke sulten?
- Det tager kun halvanden time. - Ja, det gør det vel.
Okay, så giv mig penge til en sandwich.
- Det dufter så godt. - Du giver aldrig op.
Okay, bare glem det. Du har din eksamen at tænke på.
Held og lykke. Af sted med dig.
- Bussen kører lige straks. - Det er okay. Bare find dig en plads.
Gå ind og sæt dig.
- Tag dem her og køb dig en sandwich. - Okay.
Pas på dig selv.
Lad være med at svare på det, du ikke ved. Held og lykke.
Tak.
Er eksamen slut? Er den slut?
- Hvor er din medhjælper? - Den nar har brændt bollerne.
- Jeg efterlod en pose her. - Han kommer tilbage.
- Han synes, jobbet er for hårdt. - Er her ingen fra slænget?
De holdt op med at komme. Men du kender ham knægten, ikke?
Han er strisser og bør holde sig væk.
- Kan du ikke lide strissere? - Det er ham, jeg ikke kan lide.
Jeg er væk i to dage, og så har en ny generation overtaget stedet.
Din fattigdom har et postmoderne skær over sig, Nevzat.
- Hvad tænker du på? - 250 lira ville løse mine problemer.
- Hvad? - Hvad hvad?
- Regnskabet ser detaljeret ud. - 140 for at få el igen.
Jeg skylder kun 120, men der er et gebyr på 20 lira.
Da min søn var hjemme på orlov, fik han bananer for otte lira af gadesælgeren.
Fyren glor på mig, som om jeg har kneppet hans kone.
Jeg skal bare have betalt ham.
Jeg skal have pasta, ris og bulgur i Carrefour. Tre pakker for ti lira.
Marmara Coop har oliven på tilbud. Jeg køber nogle.
Mine sko skal repareres, før det bliver vinter.
Men jeg håber, han gør det gratis.
Og så skal jeg bruge et afløb til vasken. Resten sender jeg til min søn.
Han har brug for dem i hæren.
Hvorfor købe et afløb? Tag et fra en anden vask.
Der er sgu ingen af dem, der passer.
Der er vist nogle banker, der ikke tager gebyr for at sende penge til hæren.
- Har du hørt om det? - Tak.
Jeg taler til dig. Nogle banker har den ordning.
De tager ikke gebyr for at sende penge til hæren. Vidste du det?
Jeg er ikke døv. Jeg var bare optaget. Nej, jeg vidste det ikke.
- Det her er ikke et manuskript. - Hvad?
Det er en trykt udgave, der skal ligne et manuskript.
- Hvordan kan du se det? - På prikkerne. Se selv.
- Så den er ikke noget værd? - Ikke meget.
- Men den er meget gammel. - Det betyder ikke, den er værdifuld.
Nej, men... Hvor meget er den så værd?
Hr. Süleyman? Goddag.
Kan du huske mig? Vi mødtes til symposiet "Litteratur og landlighed".
Gjorde vi?
Jeg var blandt publikum, men vi mødtes i pausen.
- Det husker jeg ikke. - Det overrasker mig at se dig her.
Har du tid et øjeblik? Jeg har et spørgsmål.
- Ja, værsgo. - Gør det noget, at jeg sætter mig?
- Måske har du ikke tid. - Jo, jeg har et øjeblik.
- Jeg hedder Sinan. - Ja, Sinan?
- Jeg har læst næsten alle dine bøger. - Har du?
Ja, som forfatterspire bør jeg da læse vores mest berømte lokale forfatter.
- I hvert fald af strategiske årsager. - Strategiske årsager?
Ikke for at aflure konkurrenternes tricks.
Men for at se, hvordan andre øjne-
- betragter det samme land, de samme synspunkter og det samme folk.
- Du vil altså være forfatter? - Ja, jeg skriver på en bog.
Hvilken genre?
Det ved jeg ikke. Betragtninger af den lokale livsstil.
For at reklamere for området?
- Nej, aldrig. Sikke en tanke. - Hvorfor?
"Der er ingen facts, kun fortolkninger." For at citere mesteren.
Jeg fordyber mig ikke i den lokale kultur.
Folk vil nok beskrive det som essays eller noveller, men det er det ikke.
Hver for sig kan værkerne opfattes sådan-
- men de bør opfattes som en samlet, spidsfindig, autofiktiv metaroman.
- En metaroman? - Ja.
Derfor skal de udgives samlet i bogform.
Hvis jeg ellers kan finde et forlag. Det er ikke let.
Det klarer du nok. Hvad handler din spidsfindige metaroman om?
Det kan man vist ikke beskrive i få sætninger.
Et ord eller to kan vel ikke skade.
- Vær ikke så tilbageholdende. - Det er ikke det, men...
De mere ensporede reducerer et værk til en idé. Det var dem, jeg hentydede til.
Du er ikke en del af den pøbel, der mener, at en roman er en fiasko-
- hvis den ikke har en forenklet morale. Tro mig.
Okay, fint.
Jeg ved, hvordan det er første gang. Man tror, hele verden venter på ens bog.
Sådan er det ikke. Jeg er ikke bange for, at du stjæler mine idéer.
Du godeste. Det var dog en underlig idé.
- Fuldkommen latterlig. - Det var forkert sagt. Undskyld.
Det er okay, men du havde et spørgsmål, og jeg skal snart gå.
Det er ligegyldigt. Jeg kender svaret.
Andre forfattere talte ved det symposium.
Ordstyreren læste deres biografier højt.
Jeg tænkte på, om forfatterne selv skrev de biografier-
-eller om det var arrangørerne.
Alle skrev vel hver deres. Hvorfor?
Det tænkte jeg nok. De valg, folk træffer, når de beskriver sig selv...
De ting, de mener, er vigtige... De ord, de bruger. Det er interessant.
- Hvad mener du? - Det udfordrer ens selvopfattelse.
Selv når man forsøger at skjule det, afsløres det.
Og så tænker man, at man ikke har behov for at læse en forfatter-
- der promoverer sig selv som en slave, der venter på at blive købt.
Du kan mene, hvad du vil, men sådan bør du ikke se på det.
Men døm ikke en forfatters værker på hans personlighed.
Hvordan kan du sige det?
Hvordan kan en forfatter være troværdig, -
-hvis han ikke ved, hvem han er?
- Unge mand... Hvad var det, du hed? - Sinan.
Sinan, hvis du ønsker at provokere mig, er der mange måder at gøre det på.
- Det vil jeg ikke. Du misforstår mig. - Du er meget insisterende.
Jeg er nødt til at reagere.
- Hvorfor skulle jeg provokere dig? - Glem det.
Hør, jeg ved, hvad jeg taler om, men okay.
Lad mig sige dig en ting. Der var fem forfattere til stede.
Generede deres biografier dig?
Nej, ikke på den måde... De gjorde mig snarere pinligt berørt.
- Du er studerende, ikke? - Jeg er lige blevet færdig.
- Som hvad? - Lærer.
- Det er da fint. - Ja, det er det vel.
Hvad så nu? Skal du undervise?
Jeg skal lige have eksamensresultatet.
Har du været til eksamen i dag? Hvordan gik det?
Ikke godt. Måske skal jeg vælge en anden karriere.
- Såsom? - Politiet, måske.
Jeg har en ven, der læste litteraturvidenskab.
Han fik job i indsatsstyrken, da han ikke kunne få job som lærer.
Eller måske kan jeg leve af at skrive. Vi får se.
Det er heller ikke let at skrive, men lad mig nu ikke afskrække dig.
Nej, jeg er ikke bange for at se sandheden i øjnene.
Jeg kæmpede med en del problemer, da jeg skrev bogen.
Men det sværeste var-
- at jeg frygtede, at min stil var ordinær, og at ingen gad læse det.
Du skriver om lignende emner. Hvordan bevarer du troen på dig selv?
Det handler ikke om, hvad man skriver, men om hvordan man skriver det.
Det er jo en gammel kliché.
Ja, men klichéer rummer ofte en fundamental sandhed.
Når jeg skriver, beriger jeg livet med mit bidrag.
Det er intet, der er fuldkommen ordinært.
Jeg ælter dejen, lader den hæve og bager brødet.
- Og vi æder det råt. - Det kan du godt sige.
Kan du se, hvad jeg mener? Der er nok at skrive om, uanset hvor man ser hen.
- Og hvis man ikke kan beskrive det? - Det kræver både arbejde og talent.
Bør folk som os så opgive at skrive?
- Hvad mener du med "os"? - Folk, der ikke er født med evnen.
Jeg synes faktisk, jeg er heldig. Døm ikke dig selv så hurtigt.
Det er din første bog. Den er ikke udgivet endnu. Hold ud.
- Eller tag job som lærer ude østpå. - Gør det alligevel.
Husk, at lærergerningen er en profession, der giver tid til at skrive.
Måske er der derfor, der findes så mange forfatter-lærere.
Når det handler om at skrive, tror jeg ikke på undskyldninger.
En god forfatter klynker ikke. Han skriver. Uanset omkostningerne.
Selv om man forsømmer familie og venner, eller endda bruger dem?
Hvorfor ikke? Alt er tilladt, hvis din samvittighed kan bære det.
- Og hvis den ikke kan det? - Så kommer du til at lide.
Forfattere skal kunne løbe en risiko.
Jern bliver til stål i støbeovnens flammer.
Hvis man nu har en ting, man gerne vil af med-
- men som alle siger, man skal beholde, fordi den er hellig, ikke?
Og en anden synes, den er vidunderlig, og mener, at den kan gavne verden.
Ja?
Vil det så være forkasteligt at stjæle den genstand, som ejeren har efterladt?
Måske ikke, men... hvis ejeren opdager det og slår ham i hovedet-
- så han får kraniebrud, er det ikke meget værre.
Nå, men jeg er nødt til at gå nu.
Man skulle næsten tro, at du stikker af.
- Jeg er blevet her for længe. - Jeg har lige et sidste spørgsmål.
- Til hvor mange point? - Mange.
Så kom med det.
De fleste forfattere ved symposiet var enige om-
- at litteraturens samlingspunkt er det sprog, hvor pen møder papir.
- Jeg går nu. - Farvel, hr. Süleyman.
- Mener du virkelig det? - Det er et bredt emne.
- Hvad mener du? - Det ved jeg ikke.
De læste et brev fra en forfatter, der ikke ville deltage. Husker du det?
Det vil jeg gerne høre din mening om.
Forfatteren beskrev sig selv som 100 % landlig.
Jeg husker ikke præcis, hvad der stod.
I store træk ønskede han at vise sin foragt-
-for dem, der deltager i den slags.
Derfor spørger jeg. Det havde gjort mig forlegen, hvis jeg deltog som taler.
- Hvorfor? - Det ved jeg ikke.
Men det brev fik talerne til at fremstå som kulturelle missionærer-
- der mest deltog for at sige, at de ville dø, hvis de ikke kunne skrive.
Ved du hvad?
Du minder om Semir i "Robinson". Hvorfor er du sådan på tværs?
Ser du "Robinson"? Men skal kunstnere ikke opponere mod alt?
Slet ikke.
Havde jeg været arrangør, havde jeg ikke læst brevet højt.
Jeg ville ikke ønske at tage del i sådan et billigt stunt.
Hvad er det her for et fjernbetjent manifest?
- Irriterede brevet dig? - Nej, jeg var ligeglad.
Hundene gør, karavanen fortsætter. Det var for syns skyld. Jeg er ikke dum.
De forsøgte at stjæle rampelyset.
Han sagde, at han altid havde svoret ikke at deltage i den slags.
Man starter ikke som forfatter som på et almindeligt job.
Men i en verden, hvor intet er helligt, giver det så ikke håb-
- at nogen isolerer sig for kunstens skyld?
Han nægter at samarbejde og være del af kunstneriske alliancer.
Tværtimod. Jeg så det brev som et udtryk for en naiv ung mands frygt.
Han tør ikke tale foran et publikum, som han overvurderer-
- men forsøger desperat at skjule denne mangel for sig selv og verden-
- ved at kalde det filosofi. Men det forstår du ikke endnu.
Hvorfor ikke?
Du er for ung.
Når du bliver ældre, vil du opfatte romantiske spekulationer som det brev-
- som et ungt hjertes umådeholdne betragtninger.
- Umådeholdne? - Brevet er ikke dårligt.
Jeg ser det som et lidenskabeligt opråb fra landet.
Men ikke desto mindre finder jeg det sukkersødt og kvalmende sentimentalt.
Så snart jeg mødte dig, indså jeg, at du er en håbløs romantiker.
- Jeg er ikke håbløs... - Men alligevel gik jeg ikke min vej.
Jeg lod dig tale ud. Jeg var tålmodig og høflig trods din sarkasme.
- Men nu må du lade mig gå. - Det var ikke sarkasme.
Lad mig nu komme hen og få fødderne i saltvand. Og ved du hvorfor?
Kun én ting har interesseret mig i den sidste halve time.
Den svidende smerte i mine ben og den snigende smerte i nakken-
- der kun venter på at forvandle sig til en monstermigræne.
Ved du, hvad det betyder? Jeg vil blæse på om litteraturens samlingspunkt-
-er et sprog eller noget andet pis.
- Der er ikke kun én sandhed! - Nu går du over gevind.
Litteratur, succes... Du kan beholde det hele.
Det er dit. Jeg ville takke nej til en Nobelpris lige nu. Fatter du det?
Så undskyld, min unge ven, men nu går jeg.
Gu ville du ej takke nej til en Nobelpris.
Hr. Süleyman.
Vil du læse mit første udkast?
Det ville være fint at høre din mening, især efter den sidste tirade.
- Beklager, det kan jeg ikke. - Hvorfor?
Hvis jeg skulle læse alle folks bøger, ville jeg ikke have tid til at skrive.
Det ville ikke være noget stort tab.
Det var kun en spøg.
Men tak alligevel.
Vågn op. Vi er fremme.
Gå hen til bookmakeren. Så skammer han sig måske.
- Hvad mener du? - Lærere bør være et godt eksempel.
Er han måske det? Gå derhen, så skammer han sig måske.
Er du et godt eksempel? Se dig lige.
Skaldepande.
Hej. Velkommen. Hvad er det? Fisk?
- Du er simpelthen for meget. - Hvorfor?
I stedet for at gå hen i lærernes klub, sidder du her med de idioter.
Hvilke idioter?
Hvornår er du kommet tilbage?
Gå dog hen i klubben. Hvad laver du her?
Læser avisen. Jeg går derhen senere.
Jeg bliver konstant overfaldet af folk, du skylder penge. Du trækker os med ned.
Hvem har overfaldet dig? Mage til frækhed.
Ja, det tør svagt antydes. Hvorfor er du ligeglad med, at det går ud over os?
Hvad er hemmeligheden?
Er jeg ligeglad, fordi jeg læser avisen?
Hold nu op. Du lovede ikke at komme her mere.
- Jeg spiller jo ikke. Jeg læser avis. - Kun fordi du ikke har nogen penge.
- Skal vi nu til det igen? - Ja.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige.
Hvordan gik din eksamen?
Dårligt. Hvad havde du forventet? Jeg havde ikke forberedt mig.
- Hvorfor? - Det havde jeg bare ikke.
Skidt med det. Du er færdig med studierne. Du kan tage den om næste år.
- Hvad leder du efter? - En gammel notesbog.
Den er væk. Har nogen rodet i mine ting?
Nej, hvem skulle det være?
Ræk mig lige det grønne album.
Se nu der.
De store kanoner, han plejede at omgås.
Det er svært at tro nu.
Hvem var de?
Det ved jeg ikke. Overlærere, folk fra ministeriet og den slags.
- Kalder du det store kanoner? - Ja, anstændige, ærlige mennesker.
Ikke som ham Ekrem, han omgås nu. Se, hvor dybt han er sunket.
- Hvem er Ekrem? - Ham din ven fra industriområdet.
Ekrem med det store hoved?
Vær nu ikke være nedladende. Skam dig.
Sikke en idiot. Er han ven med en på sin fars alder? Utroligt.
Ingen spørger til os nu. Han har ødelagt sit rygte.
Efter at have spillet i årevis kunne han i det mindste overraske ved at vinde.
Så ville han spille gevinsten op.
- Hvorfra ved du, han aldrig har vundet? - Man deler da gevinster, ikke?
- Gid det var så vel. - Han har endda fået rosende omtale.
Ja, han var ikke sådan før. Han var ambitiøs.
Han arbejdede som en gal. Det er svært at forestille sig nu.
Det er underligt, som tiden går ubemærket hen.
Hvad havde du regnet med? At den ventede på dig?
Hvad? Vente på hvad?
Ikke noget. Jeg siger bare, at tiden går.
Det overrasker os altid. Man ved aldrig, hvad der sker.
Her har han skrevet: "Jeg følger en vej uden at vide, hvor den fører hen."
Han tror sgu, han er Tolstoj. Som om han ville turde gå sin vej.
- Det gjorde han da engang. - Og hvad skete der?
Han kom krybende tilbage efter to dage.
- Jeg forstår godt det, du sagde. - Hvilken del?
Om at tiden ikke venter. Kan du huske, hvad du sagde?
Ja.
- Har vi ikke gjort noget for dig? - Sagde jeg det?
Han er trods alt din far. Uden ham havde du ikke kunnet studere.
- Han arbejdede hårdt for din skyld. - Til hvad nytte?
- Du fik alt. - Et gratis kollegieværelse?
- Andre børn misundte dig dit legetøj. - Det var dengang.
- Du havde det let. - Det nægter jeg ikke.
- Andre havde det hårdt. - Hvis han er så skøn, så behold ham.
Som 40-årig er du nødt til at babysitte, og du forsvarer ham.
Det er noget andet. Se dig omkring.
Andre fædre er voldelige. De drikker.
Din far har aldrig slået dig, vel?
Det havde været bedre end at love en hel masse...
... og så spille det hele op alligevel.
Jeg ville ikke have sagt noget, men du pressede mig.
Ville det ændre noget, hvis jeg ikke havde nævnt det?
Jeg har ikke opdraget dig til at være ond. Nu er det nok!
- Mit hjerte kan ikke klare det! - Sinan?
Hjælp mig lige med sofaen. Jeg kan ikke med min ryg.
Jeg er din mor! Det er min ret at se dig lykkelig.
Skal jeg leve med tanken om, at du kan blive dræbt?
Men sødeste mor. Jeg ønsker at leve, ikke at dø.
Kan du huske vores barndom?
Vi gik rundt i pjalter. Havde ingen far. Al den lidelse.
Har vi noget reb? Ellers bliver viceværten sur.
Har vi noget reb i huset?
Har du noget tykt reb? Vi kan ikke flytte sofaen uden.
Vores reb sprang. Vi vil ikke skade de nymalede vægge.
Vores far døde i fattigdom, mens vi læste i gadelygternes skær.
Jeg satte livet på spil for at undgå at blive slave.
Og hvad ændrede det? Hvem elsker dig? Alle er bange for dig.
Alle hader dig. Selv vores venner. Selv jeg.
- Hvad med det her? - Har du noget kraftigere?
- Nej. Er det ikke godt nok? - Vi kan prøve.
Trappen er for stejl og snæver til at klare det uden reb.
- Så er det nok! Nok! - Jeg slår dig selv ihjel.
Det bliver mig, der slår dig ihjel! Mig! Mig!
Jeg har brug for min pistol. Mit liv er i fare.
Folk i Istanbul ønsker mig død. Der er udlovet en dusør.
Ikke hvis du vender det ryggen, Firat.
Gid du kunne forstå mig.
Cigdem, du, jeg og min pistol?
- Du, jeg og min pistol. Kom nu. - Nej.
- Sig nu ja! - Nej!
Nej! Nej! Nej!
- Har nogen taget penge fra min lomme? - Hvad?
Penge. Hvem har taget mine penge?
Der mangler 300.
Hvad? Hvilke penge?
Jeg havde 700 lira. Der mangler 300. Det er ikke sjovt.
Hvem ville gøre det? Hvor lå de?
- I den øverste lomme. - Hvad kan der være sket?
Har du set ordentligt efter? Kan de ligge i din bukselomme?
- Den, der tog dem, må aflevere dem. - Hvem er "den"?
- Hvem ville tage dine penge? - Hvad sker der?
- Ro på. Lad os lige tænke. - Hvorfor råber I?
- Hvorfor råber I sådan? - Han tror, vi har taget hans penge.
Hvilke penge? Er de forsvundet herfra?
De kan ikke være væk. Vi skal nok finde dem.
Vent. Du tror ikke, det var flyttefolkene?
Døren stod åben, da du gik ud for at hjælpe.
Nej, det er umuligt.
- Man kan ikke bare anklage dem for det. - Var de alene herinde?
Fyren stod i døren, mens jeg hentede rebet. Men ikke ret længe.
- Rebet ligger der. - Flyttefolkene!
- Hvorfor havde du overhovedet 700 lira? - "Hvorfor havde du 700 lira?"
- Det var mine bogpenge. - Du er færdig på skolen.
Tager du pis på mig? Jeg sparer op til at få udgivet min bog.
Den, jeg har skrevet.
- Hvad er det for en bog? - En god bog.
- Har du skrevet den? - Nej, det har min ghostwriter.
Okay, en af jer manglede penge og tog dem. Det sker jo. Men aflevér dem nu.
Han bliver jo ved. Har vi taget dine penge?
- "Har vi taget dine penge?" - Hør ham lige. Sig noget til ham, mor.
- Rolig nu. Naboerne hører jer. - Hvad laver du?
Stop!
- Han beskylder os for at stjæle. - Ti stille, Yasemin. Gå derind.
Meget morsomt, far.
Udvis dog lidt respekt.
En vred mand er sin egen værste fjende. Skal vi være uvenner over penge?
- Jeg beskyldte ikke nogen. - Du har studeret...
Så er det nok. Lad os sætte os ned og tænke os om.
Jeg kan efterlade den her. Bare tag dig god tid.
Det behøver jeg ikke. Den er god.
- Måske giver det ingen mening. - Det er en god bog.
Helt alvorligt. Jeg kan godt lide den genre.
- Helt alvorligt. Bravo. - Tak.
Borgmesteren sagde, at du læser meget.
Ja, men knap så meget her på det sidste.
Men det gjorde jeg før, ja.
Jeg er lige kommet tilbage.
Min mor skulle opereres. Den slags er stressende og dyrt.
- Det gør mig ondt at høre. - Jeg vil også sætte kontoret i stand.
Forkontoret skal udvides, så det ser mere professionelt ud.
- God idé, men det her er da fint nok. - Bagefter vil jeg tage billeder.
- Har du et kamera? - Nej, men jeg kan skaffe et.
Jeg har faktisk et gammelt et derhjemme. Måske er det godt nok.
- Nå, Sinan? - Altså...
Den handler om mennesker. Om livet her i området.
- Tillykke. Jeg mener det. - Tak.
Jeg kan lide folk, der arbejder hårdt. Hvor lang tid var du om det?
Det er jo ikke som at tælle vognlæs med sand...
Nej, men vi producerer jo begge noget.
- Forskellige ting, men samme princip. - Enig.
Hvis jeg ikke laver mine beregninger, og sandet er på vej...
Så kan jeg ikke vente på inspiration, før jeg flytter det.
Det er sandt. Du har ret. Sådan er det.
Faktisk... vi får se.
Jeg skrev den, men at få den udgivet er noget helt andet.
Det går nok. Giv mig et eksemplar, når det sker.
- Jeg er nysgerrig. - Jeg skriver også om Çanakkale.
- Om mindesmærket? - Nej, ikke krigskirkegården.
Det er forkert kun at forbinde Çanakkale med Troja eller mindesmærket.
- Hvorfor? - Der er en særlig livsstil her.
- Men den overskygges af alt det andet. - Men vi er verdensberømte for det.
Det er verdens bedst bevarede slagmark.
Der må da være en grund til, at folk sætter så stor pris på det.
Sandt, men jeg ser andre ting.
En gammel mand med fedora-hat, der sælger frugt, synger og drikker vin.
Det er den slags, jeg skriver om. Turisterne tager billeder af ham.
Du sammenligner vel ikke drukkenbolten Riza med vores martyrer?
- Nej, selvfølgelig ikke. - Øjeblik. Så forstår jeg det ikke.
- Det var ikke det, jeg sagde. - Din "livsstil" er alle vegne.
Gælder det samme en velbevaret slagmark?
- Det er noget andet. - Hvorfor stole på turister?
De fotograferer alt, hvad de ser.
Tager de et billede af en gammel mand, er det for sjov.
Vi taler forbi hinanden. Hvis unge, som dig-
- ikke forsvarer vores martyrer og værdier, hvem skal så gøre det?
- Hvordan kom vi ind på det? - På grund af det du sagde.
Institutioner og NGO'er kappes om at bevare det sted.
Det giver dem arbejde, identitet og eksistensberettigelse.
Kan du ikke se det? Men hvem passer på en olding, der arbejder som 80-årig?
- Er det ikke vigtigere? - Han har da nogen.
Han er ikke med i bogen. Jeg havde ondt af ham. Jeg søger livets hemmeligheder.
Her er en gammel, ukuelig mand, der har fundet vejen til lykke.
Hans verden rummer måske en hemmelighed, der kan hjælpe os alle.
Der er masser af bøger om Troja i forvejen.
Hvis du er så interesseret, så læs en af dem.
Kadriye, hvad skete der med kontrakterne på køretøjerne?
Send dem til mig. Er de ikke klar? Så mind dem om det.
Vi har brug for dem.
Jo mindre man har at tabe, og jo mindre ansvar man har-
- desto lykkeligere bliver man. Det er ikke nogen hemmelighed.
- Det er bare din opfattelse. - Hør her, unge mand.
Jeg har ingen uddannelse. Jeg droppede ud af skolen.
Men det har jeg aldrig fortrudt. Ved du hvorfor?
Fordi jeg stoler på min mave- fornemmelse. Mit instinkt har vejledt mig.
- Jeg har aldrig taget fejl. - Godt for dig.
Men se nu på mine venner, der gik på universitetet.
De står i lort til halsen.
Nogle af dem arbejder for mig. Andre får en ussel løn andre steder.
Nogle af dem er skilt. En begik endda selvmord.
Uddannelse er fint nok, men det her er Tyrkiet.
Hvis man vil overleve her i landet, må man tilpasse sig.
Skole er én ting. Det virkelige liv er noget helt andet.
Ting ændrer sig. Det, man lærer i dag, er nytteløst i morgen.
Og når virkeligheden trænger sig på, kan de ikke tilpasse sig.
De er snobbede. Ser ned på almindelige mennesker.
Markedet er nådesløst. Der er ingen barmhjertighed.
Og hvor er de nu? Forsvundet, væk for evigt.
Men jeg er her stadig. Jeg har ikke fået noget foræret.
Alt, hvad jeg har, er betalt med blod, sved og tårer.
Så jeg bør arbejde, spare op og udgive bogen selv?
Det er ikke det, jeg siger.
Men det er faktisk ikke nogen skidt idé.
Jeg har hørt, at du støtter den slags. Jeg dukkede ikke bare op ud af det blå.
- Hvorfor støttede du dem så? - Hvem?
Alle mulige projekter. Dit logo ses på mange plakater.
Før i tiden købte kommunen meget sand. Derfor. Vi havde en aftale.
- Så det var af økonomiske hensyn. - Man er nødt til at gøre de her ting.
Det er ren forretning. Man må tage sig af sine gode kunder. Så enkelt er det.
Nå, Ekrem. Er du også begyndt at spille?
Nej, jeg kigger bare. Jeg har ingen penge.
- To te, Kamil. - Er på vej.
- Hvordan går det? - Ikke dårligt. Hvad med dig?
- Det er det samme som altid. - Omgås du min far?
- Jeg ser ham indimellem. - Hvor tager I så hen?
Hvor kan man tage hen? Til et eller andet skide tehus.
Hvad fanden er det her? Hæng dog ud med folk på din egen alder.
- Hvad sagde du? - I har ikke just noget til fælles.
- Kan du ikke finde andre? - Hold nu op med det pis.
Vi har ihærdigt forsøgt at få ham til at holde op.
- Hold dig til folk på din egen alder. - Rend mig.
Hvad så, hvis jeg møder ham? Tal med din far, hvis det er et problem.
Halvdelen af de nyuddannede lærere har fået job ude østpå.
Jeg har ventet i to år. Jeg er villig til at arbejde hvor som helst.
Det her er glædestårer.
- Hvornår er du kommet? - For en time siden.
Jeg fik et lift med barberen. Du tog jo bilen.
- Er de hjemme? - Ja.
Døren er gået af hængslerne, så jeg havde tænkt mig at fikse den.
Sinan.
Tag lige ved, så vi kan få den på plads.
Lige et øjeblik. Stille og roligt.
Det øverste først.
Sådan, ja.
Lad os gå derop. Jeg er stødt på endnu en kampesten. Jeg har gravet den fri.
Det tager højst en time.
En kampesten? Tror du, jeg kom her for det?
Du behøver ikke råbe. Har du travlt?
Du holder aldrig op. Jeg gider ikke tage del i dit forsøg på at indsmigre dig.
Hvad mener du? Indsmigre mig hos hvem?
Hvorfor spørger du, når du kender svaret?
Du laver døren for at vinde respekt. Det er ikke døren, der skal fikses.
- Hvad er det så? - Det ved jeg ikke.
- Det, du nu mangler. - Hvad skal det sige?
Kan man nu ikke gøre folk en tjeneste? Nogen skal jo fikse døren.
Kan det ikke bare være en tjeneste? Hvis vi ikke fikser den, hvem skal så?
- Gør du det som en tjeneste? - Ja.
Tror du ikke, jeg kan det? Hvad forstår du ved en tjeneste?
Lad os tale om det.
Sid stille! Hvorfor sagde du ja?
Fungerer din hjerne ikke mere? Sig noget.
- Hold op med at trække! - Vent. Du kan ikke klare det selv.
Hvad sker der, mormor?
Alle kræver ind. De tænker aldrig på, at han måske er for gammel.
Hvem er for gammel til hvad?
Imam Veysel har bedt din morfar om at kalde til bøn igen.
- Og? - Han er for gammel.
Jeg er bange for, at han kludrer i det. Så bliver vi helt til grin.
Hvor skal imamen hen?
Aner det ikke. Til et bryllup eller en begravelse.
Jeg er træt af de unge imamer. De er alle sammen ens.
Så burde morfar sige nej. Hvorfor gør han ikke det?
Han er for blød. Han lånte to guldmønter uden at betale dem tilbage.
- Imam Veysel? - Ja.
Det er da skændigt.
Dem ser vi næppe igen. Han vil ikke bede om dem.
Morfar! Har Veysel virkelig ikke betalt guldet tilbage?
- Hvad sagde du? - Har Veysel ikke betalt guldet tilbage?
Nej, han tager og tager, men betaler aldrig tilbage.
Det er utroligt. I alle mine år som imam, og hun er mit vidne...
Jeg frygter, at han dummer sig. Det forbyde Gud!
- Det vil give folk noget at tale om. - De sladrer altid alligevel.
Se lige de bukser. Er de for store?
Nej, de skal ikke sidde stramt. Han er bekymret for sine bukser.
- Giv mig lige bæltet. - Det er på mode, at de sidder lavt.
Hold da op. Jeg må være faldet i søvn.
- Hvornår er du kommet? - Sover du i solen? Jeg var bekymret.
- Der var skygge, da jeg lagde mig. - Du er dækket af myrer.
De kender mig. De bider ikke.
Døren og brønden må have tappet mig for kræfter.
- Ville du ikke bare slippe for bønnen? - Jo, måske også det.
Men jeg kom på grund af stenen. Jeg har gravet den fri.
Så nu skal den bare trækkes op.
- Jeg kører tilbage til Çan. Vil du med? - Ikke før stenen er væk.
Hvis det regner i løbet af ugen, er vi på den.
Okay, så kører jeg nu.
Hvad? Hvad griner du af?
Du tog mig ikke med i morges. Hvorfor tilbyder du mig et lift hjem?
Jeg troede ikke, du ville med.
Hvorfor ikke? Jeg tager herud hver weekend.
- Jeg troede, du skulle noget andet. - Hvor skulle jeg tage hen?
Aner det ikke. Der må være steder, du savner.
Hvad skal det betyde? Hvad er det, du prøver at sige?
Ikke noget.
- Nå, jeg smutter. - Fint nok. Af sted med dig.
Ahmet kommer og hjælper. Jeg betaler ham en dagsløn.
Og så tager jeg en taxi tilbage til Çan.
Jeg flotter mig rigtig. Men for hvilke penge?
Jeg havde ikke en øre i går, og din mor har mit kreditkort.
Hvor kommer alle de penge fra?
- Mistænkeligt, ikke? - Hvad mener du?
Helt alvorligt. Lyder det helt tosset?
Hva'? Der er jo lige forsvundet 300 lira op i den tynde luft.
- Hvorfra ved du, at det var 300? - Præcis! Hvorfra?
- Hvorfor tror du, jeg ved det? - Ja, hvorfor?
Måske ved jeg mere om det end dig.
Tænk over det. Hvordan kunne jeg vide det?
- Måske har jeg nævnt det. - Bravo!
Du troede, du havde luret det, men nej.
- Du har brug for flere spor, Columbo. - Hold nu kæft.
Følg op på sporene. Brug din logik.
Var det en flyttemand, havde han taget dem alle. Hvorfor kun tage 300?
- Er det ikke rigtigt? - Og?
Måske er det indlysende. Så sig det, som det er.
Hvis det ikke var en flyttemand, hvem så?
- Fatter du det ikke? - Hvad?
- Du lytter da godt efter. - Nej.
Enten tager du pis på mig eller...
Eller hvad? Kom så, ud med det. Eller hvad?
Sig det. Eller hvad?
Ikke noget.
- Jeg smutter nu. - Kom nu. Eller hvad?
Det gik fint frem til "eller hvad?"
Kom nu. Eller hvad? Columbo, det er dig, jeg taler til.
Columbo!
Han tjener gode penge, men han vil ikke bo der.
Han siger, at moralen er helt til rotterne.
Jeg mødte ham hos muftien.
Han arbejder i Tyskland og får løn der, samtidig med at han får løn her.
Det var ikke et problem før, men nu generer det mig.
Det er bekymrende i den alder.
- Du er nødt til at være rimelig. - Sandt nok.
Nu starter det igen.
Hvad sker der?
Det ligner jord. De unger...
- Vil I også have os forvist fra Jorden? - Sinan! Var det dig?
Selv du, imam Veysel. Spiser du den forbudne frugt? Det er en synd.
- Sludder! - Lad nu ikke djævlen friste dig.
Jeg kom med et kabel til Nazmis minaret. På vejen så vi det her træ...
- Og æblerne fristede dig? - De er svære at modstå. Smag selv.
- Du har ret. - Du forskrækkede os, Sinan.
Nazmi, skub spanden tættere på.
Nazmi... Sinan er den pensionerede imams barnebarn.
- Han kaldte til middagsbøn i dag. - Alle tiders.
Jeg kalder ham min hjælper.
Nazmi er den nye imam i Sofular og min studiekammerat.
- Goddag. - Hvad går du og laver?
Kæmper. Jeg er færdig med at læse. Nu venter eksamen og job.
- Jeg hører, du ofte er hjemme. - Så tit jeg kan.
Det var heldigt, at jeg mødte dig. Du var væk igen i dag. Til bryllup?
Ja, jeg blev inviteret. Det er svært at afslå.
Muftiens kones tante inviterede mig. Hvad gør man?
- Jeg kender ham ikke engang. - Men du må ikke udnytte min morfar.
- Vi frygter, at han kludrer i det. - Det gør han ikke.
Og hvad så, hvis han gør? Gud skal nok være den fromme mand nådig.
Men hvad med landsbyboerne? Han bliver til grin.
Bare rolig. Din morfar klarer det fint.
Han hjælper mig meget. Gud velsigne ham.
- Han afløser dig altså? - Ja. Min hjælper.
- Han er en sej gut. - Du har jord bagpå.
- Hvor var du i dag? - I Karadoru.
- Tager de også imod guld der? - Ja da.
- Jeg troede, migranter var anderledes. - Nej, der er masser af guld.
Men der er noget, jeg ikke forstår, imam Nazmi.
Jeg ved ikke, om det kun er mig...
Skammer de mennesker sig ikke over at være så grådige?
Jeg forstår ikke, hvad du mener.
Det med guldet. En mand får en søn. Giv ham guld.
Han omskæres, mere guld. Bliver gift, skilt, guld, guld, guld.
- Hvad går det ud på? - Nød og elendighed, Sinan.
Det er anderledes, hvor jeg kommer fra. Men lad dig ikke gå på af det.
Men hvorfor invitere en komplet fremmed med til fest?
Og åbenlyst bede om penge? Nogle vil ikke betale deres gæld-
- men de ville aldrig drømme om at møde op til en fest uden guld.
- Du har ret. Som Abu Dhar siger... - Hvem?
Abu Dhar, en af profetens ledsagere. En af han yndlinge.
- Den landflygtige i ørkenen? - Flot! Har du hørt om ham?
- Hvorfor skulle jeg ikke have det? - Det er skam ikke alle, der kender ham.
Selv nogle imamer kender kun de mest populære.
Hvad mener du? Hvad har popularitet med sagen at gøre?
- De er profetens ledsagere. - Men vi citerer altid de mest kendte.
- Der er andre lærde mænd. - Nazmi!
Når gejsten forsvinder, forsøger folk at genoplive sekundære skikkelser.
Det er det, du gør. Man citerer altid de mest kendte.
Det er da naturligt. Det handler ikke om genkendelse.
Jeg siger ikke, at vi skal favorisere de mindre kendte-
- men blot se på, hvad de sagde og tænkte.
Det kan du have ret i.
Du er landsbyimam nu, ikke repræsentant for de studerende.
Du må tænke over, hvad du siger.
Muslimers situation taler for sig selv.
Verden har ændret sig og efterladt os i støvet.
Verden har ikke ændret sig, og vi er ikke sejlet agterud.
Reformerer man religion, åbner man døren for alle menneskelige fantasier.
Du påstår, at Koranen ikke er i stand til at fortolke verden af i dag.
- Og det er jo absurd. - Dine betragtninger er velbegrundede.
Men præmissen lader til at være at modsætte sig forandring af princip.
Og du ønsker forandring for forandringens skyld.
Det er da forkert at have skyklapper på.
Jeg snakker ikke udenom, men hvordan omtaler den almægtige os i Koranen?
Som "forstandige mennesker". Han spørger: "Tænker I ikke?"
Man kan finde alt i Koranen. Det er noget helt andet.
Koranen er mirakuløs. Det skal vi ikke diskutere, Nazmi.
Og at gennemsøge Koranen for argumenter blot for at få det sidste ord-
-er ikke særlig værdigt.
Jeg søger ikke argumenter. Forestil dig en arkitekt, der tegner en bygning.
Han giver formanden en plan, men siger ikke, hvordan murstenene skal lægges.
Så bruger arbejderne deres initiativ og tilføjer deres egen fortolkning.
Ja, men hvad står der i Koranen? "Disse er de forstandige", men også "støv".
Husk verset i den hellige Koran:
"Vi skal betragte deres handlinger og sprede dem som støv."
Den taler om støv. Vi mennesker betyder ikke meget. Hvad er vi rent faktisk?
Vi vejledes af profetens handlinger og udtalelser. Hvorfor søge alternativer?
Vi følger alle de retningslinjer.
Skrev alle selv recepter, ville der være lige så mange religioner som mennesker.
Men vores recept er underskrevet. Af en læge.
Vi går på apoteket og beder om en specifik medicin.
Har de den ikke, tilbyder de noget lignende med samme virksomme stof.
Den her diskussion får aldrig ende. Det er jo op til folk selv.
Jeg vender altid tilbage til den totale underkastelses fredfyldte skygge.
Hvis man er troende, tror man.
Men mener du, at du kan gennemskue mysteriet-
- og afkode Guds uendelige visdom med din begrænsede indsigt-
- så er det dit vanvittige valg, men det er ikke noget for mig.
- Nå, der er du. - Færdig?
Næsten. Jeg vil gerne lige se til mine får.
- Så kom hen til tehuset bagefter. - Okay.
- Er det din motorcykel? - Ja, jeg har lige købt den.
- Må den tjene dig vel, som man siger. - Vi siger "må du slide den op".
Hvad hed motorcyklerne fra østblokken? MZ'er, Jawa'er...
Hvad hed den russiske?
- Minsk. - Nå ja. De havde den der ta-ta-ta-lyd.
Borgmesteren har stadig en, der hoster på den måde.
- Hvordan går det med den nye moské? - Aner det ikke.
Det afhænger af borgmesteren og byrådet.
Taler vi flotte vinduer, skinnende kupler og automatiske døre?
- Aner det ikke. Alle har en mening. - Hvorfor ved du ikke noget om det?
Når formen bliver det vigtigste, lider indholdet under det.
På profetens tid havde man ikke moskéer og minareter.
- De er kommet til senere. - Nu strammer du den, Nazmi.
- Det er et meget kompliceret emne. - Det er ikke ment som kritik.
Og hvad, hvis det er? Er bønnen ikke det vigtigste?
Præcis, Sinan!
Det er ligegyldigt, om man beder i et palads eller en hytte.
Men er man negativ, kan man altid finde fejl.
- Hensigt og ærlighed er det vigtigste. - Ærlighed?
Hvordan kan vi påstå, at vi er ærlige uden at være selvkritiske?
- Er det ikke for let? - Hvem har brug for selvkritik?
- Folk, der vælger den lette udvej. - Vi beder jo hver aften.
Og gennem disse bønner afslører vi alle vores fejl og mangler.
Så vi gør, som vi vil, og angrer det om aftenen. Det er da det søde liv, ikke?
Det er ikke det, jeg siger.
Selvfølgelig kan vi være svage.
Men en troende bør udvise sund fornuft i alle anliggender.
- Du bør være mere forsigtig. - Hvorfor kun troende?
Har ingen andre brug for fornuft?
En troende stiller højere krav til sig selv.
Han har en større følelse af ansvar.
Måske, men kun, fordi han får besked på at føle sådan.
Jeg vil ikke påtvinges et ansvar. Ingen er mere pålidelig end den-
- der er alene med sin samvittighed og frie vilje.
Han påtager sig selv et ansvar, han får det ikke påtvunget.
Og derfor må han tage konsekvenserne af sine handlinger.
Hvem siger, at den frie vilje er fri? Hvordan skulle man kunne stole på den?
Det afhænger af den enkelte. Kujoner vælger et liv i trældom.
Alle floder fødes som rasende vandfald, men bliver roligere på vej til havet.
Dine rasende floder trækker masser af sten og grene med sig.
Som brushoveder trækker de svage og undertrykte med sig.
Præcis. Det er jo formålet med tro eller religion.
Hvordan skal man ellers kontrollere masserne?
Var det ikke hovedsageligt troende, der før i tiden stod bag massedrab?
I deres forsøg på at skabe orden var de værre end forfølgerne.
- Sådan er mennesker indrettet. - Hvis vi generaliserer, begår vi fejl.
De fleste mennesker er troende, ikke? Tro er moralens vogter.
Hvorfor er kriminaliteten så så lav i ateistiske lande?
Det betyder da, at moral intet har med religion at gøre.
Ville folk ikke føle sig ensomme i dette uendelige univers?
Kriminaliteten er måske lav i de lande, men antallet af selvmord er højt.
Folk er ikke kriminelle, men heller ikke lykkelige. Hvad ville du foretrække?
Der var en, der skrev, at hvis sandheden beviseligt lå uden for islam-
- ville han vælge islam frem for sandheden.
Det beviser det berømte argument for, at tro ikke handler om sandhed.
- Gør det ikke? - Ikke flere spørgsmål, høje dommer.
Er tro ikke at sætte sin lid til det ubegribelige? Troen på det ukendte?
Hør nu her, Sinan. Det vigtigste spørgsmål er:
Vil du leve i en verden, hvor Gud eksisterer? Eller det modsatte?
Stod det til mig, ville jeg leve i en verden, hvor han eksisterer.
- Ændrer det noget? - Hvad?
- Ændrer det, jeg ønsker, noget? - Det er ikke det, det handler om.
At ønske det tillader en at føle det.
Hvad mere kan jeg sige? Jeg er ikke bemyndiget til at sige mere.
- Jeg er ikke bemyndiget. - Hvad mener du, imam Nazmi?
Der er et digt af Yunus Emre:
"Jeg går langs en vej. Jeg ser et træ, der knejser stolt."
"Charmerende, sødt. Mit hjerte..."
- Hvordan er det nu? - Yunus Emre...
Hvad sagde Ibn al-Arabi? "Den Gud, du agter, er under mine fødder."
De slog ham ihjel. De slog en troende mand ihjel.
Hvad mente han så?
- Så er han tilbage. - Han skal et andet sted hen.
- Jeg lånte ham den... - Han ignorerede dig.
Jeg lånte ham den ikke til at køre offroad.
Den er beskidt og ridset.
Når det regner, kommer der vand i ridserne, så de ruster.
Den ender hos mekanikeren, og så får man den aldrig tilbage.
Man er dernede hver uge.
Jeg var ved at sige...
Sid ned.
- Hvad er det? - Hun er begyndt at gå med tørklæde.
Janet Jackson bærer tørklæde.
- Sikke noget pis. - Fikret!
Tre te!
Han arbejder hårdt. Han stopper aldrig.
- Hvem? - Din far.
Idris er en fin fyr. Glem, hvad alle andre siger.
Åh gud. Så han er en fin fyr?
- Hvad mener du med "fin"? - God, samvittighedsfuld.
- Det er tomme ord. - Nej, jeg mener det.
På hverdage underviser han, og i weekenden arbejder han i landsbyen.
- Han gør det næppe for sjov. - Selvfølgelig ikke.
Der er ikke noget at gøre. Det er hans beslutning.
Ja... Han var ellers sådan en hæderlig fyr.
En gentleman. Jeg ved ikke, hvordan han endte sådan.
Der er ikke noget at forstå.
Han gør konstant oprør mod livets absurditet.
Hvis man, trods alle modsigelserne, kan forblive positiv...
Hvis man kan styre sine lyster og være uselvisk...
- Drop det. Det er kompliceret. - Så vil livet ikke synes absurd.
Vi drukner alle i et glas vand.
Lad os kalde det skæbnen og komme videre.
Skæbnen? Nu vælger du de lette svar.
Overgreb, synder, kriminalitet... Skyldes det nu skæbnen?
Skuffelser får skæbnen skylden for. Succeser er vores egen fortjeneste.
Sådan er det, Sinan. Du er så bitter.
Folk finder trøst, hvor de kan. Hvad er der galt i det?
I vil sige, jeg er på dybt vand igen...
Kan vi ikke droppe det? Se i stedet på, hvor rart her er.
Jeg kan lugte jorden igen nu, hvor jeg er holdt op med at ryge.
- Er du færdig? - Ja. Tak for lån.
- Du er tidligt tilbage. - Ja. Nøglen sidder i.
- Okay. - Tak.
- Hvem har hældt cement der? - Det ved jeg ikke.
- Hop op, Sinan. Mærk vinden. - Hvad?
- Jeg giver dig en tur. - Vi er sgu da ikke børn.
- Derfor kan vi vel godt køre en tur. - Ja, men ikke for fornøjelsens skyld.
- Det har jeg ikke behov for. - Støddæmperne er sindssyge.
Præcis! Teknologien er så god, at den fortrænger åndeligheden.
Og den er der mere brug for end nogensinde før.
Som profeten siger, vil alt gradvist blive værre, indtil Dommedag indtræffer.
Men med den rolle, teknologi spiller i vores liv-
- er det så ikke svært at tilslutte sig de argumenter, imamer er fortalere for?
Har du en skjult dagsorden? Er verden af lave, fordi jeg kører motorcykel?
Når man ser på verdens tilstand, hvad betyder det så?
Mænd på min alder kører i biler med automatgear, og jeg sidder fast her...
Forleden hørte jeg om en pilgrim i Mekka-
- der ved en fejl kastede sin iPhone under steningsritualet.
Myten flyder sammen med virkeligheden, det abstrakte med det konkrete.
Religion har hjulpet samfundet af med dårlige vaner og elendighed.
- Det er det vigtigste. - Hvad med folks egen virkelighed?
Religion forhindrer også folk i at finde deres egen sandhed-
-fordi den definerer verden for dem.
Hvordan kan du være så sikker på, hvad folk har brug for?
Ingen ønsker at finde sin egen sandhed.
Mennesket forsøger altid at forme virkeligheden til sin fordel.
Altid.
På den anden side forsøger folk at undslippe deres virkelighed.
Alle har travlt med at redde deres egen røv.
Men er alle ikke forbundet med hinanden med usynlige tråde?
Kald det skæbne eller tilfældighed. Det gør ingen forskel.
Men ingen bør betragte sig selv som ren, nyfalden sne.
Ja... Min far har tabt meget på væddeløbsbanen.
Hus, bil, ære, stolthed og respekt.
Men er meget ikke finansieret af gevinster fra væddeløb og lotteri?
Jeg antydede ikke noget om din far. Du misforstår mig.
Nej, nej, jeg skulle nok have sagt, hvis jeg var blevet fornærmet.
Selvfølgelig.
LÆRERS BIL TIL SALG
DET VILDE PÆRETRÆ
Nå, her er da ellers stille.
Hvad så?
Her er stille. Ikke mange elever.
Hvad sker der? Er der noget galt?
- Jeg er lige ankommet fra Çanakkale. - Og?
Mor ringede.
De har lukket for strømmen. Hun sagde, at du fik løn i dag.
Jeg skal hente pengene.
Jeg har ikke fået løn endnu.
Hvordan kan det være?
- Hvad skal jeg sige til mor? - Aner det ikke. Sig, hvad du vil.
Merve! Skal jeg komme ned til dig?
Skal jeg?
Okay. Så går jeg igen.
Okay.
- Hvorfor sover du nu? - Har du talt med far?
- Ja. - Er det ordnet?
Nej, han gav mig ikke pengene. Han hævder, han ikke har fået dem.
- Betalingen er ikke gået igennem. - Han skulle have dem i dag.
Men det har han ikke fået. Han udfyldte kuponer i klassen.
- Kuponer? - Ja. Han skjulte dem med armen.
- Som om jeg ikke ville se det. - Hvorfor stoppede du ham ikke?
- Du kunne have taget pengene. - Skulle jeg slås med ham?
- Hvorfor ikke? Er du ikke en mand? - Foran hele klassen?
Hvis du ikke gør det, hvem skal så? Skal jeg? Du er en tøsedreng.
Hold nu op med det pis, mor.
Jeg bad dig tage hans løn, før han brugte den.
Sagde du, at strømmen er afbrudt, og at køleskabet stinker?
At din søster læser lektier hos en ven?
Hold nu op, mor. Du kan låne pengene.
Ja, det er jo let at tigge. Du skulle prøve det.
Bad jeg dig om at gifte dig med ham? Det er i medgang og modgang.
Du insisterede trods alle advarsler.
- Du er umulig at tale med. - Må jeg ikke svare?
Du skal altid have det sidste ord.
Jeg kan aldrig betro mig til dig.
Lad det nu være. Her. Det er til dig.
Hvad er det?
Er bogen udkommet?
- Hvornår er det sket? - I dag.
Til min kære mor. Bogen blev til takket være dig, og den er kun til dig. Sinan.
Du må ikke græde. Hvorfor græder du?
Så er jeg altså ikke helt uduelig?
Jeg er så glad. Jeg har altid vidst, du ville blive til noget.
Det mistede jeg aldrig troen på. Aldrig.
Nogle gange talte folk grimt om dig, men jeg lyttede aldrig til dem.
Nogle sagde endda, du ikke var normal. Du aner ikke, hvad jeg har fundet mig i.
Det er normalt at kalde folk, man ikke forstår, tossede.
De kan rende mig. Jeg troede ikke på dem.
Du stak ud, fordi på nogle områder var du anderledes.
De skulle bare se dig nu.
Det her er... fantastisk.
Virkelig fantastisk! En hel bog.
Og det er trykt så småt. Hvordan har du skrevet alt det?
På tom mave, på kollegiet. Jeg fatter ikke, at du klarede det.
Rolig nu, mor. Jeg har bare udgivet en bog.
- Vi ved jo ikke, om den er god. - Hvad mener du?
Bogen. Den er skrevet og udgivet, men vil folk kunne lide den?
Selvfølgelig! Hvorfor skulle de ikke kunne det?
Måske vil den vække røre. Vrede, afsky, bitterhed...
Måske endda retssager.
Retssager?
Hvem ved? Sandheden er ikke altid populær.
Hvor fik du pengene fra? Du sagde, du ikke havde nogen.
Jeg tingede om prisen. Og lånte en smule.
Men ikke meget. Hr. Taber har ikke monopol på gæld.
I det mindste lånte jeg til en god sag.
- Sig ikke det. - Hvad? Hr. Taber?
Det beskriver ham da meget godt. Gør det ikke?
Eller har han en skjult fortid som vinder?
- Jeg lader ham slippe let. - Det er sandt, han har voldt problemer.
- Men det gør ondt at se ham sådan her. - Man ligger, som man har redt.
- Lad os nu se, hvem du gifter dig med. - Ellers tak.
Vi har ikke mødt nogen kæreste. Har du ikke nogen?
- Selvfølgelig ikke. - Hvorfor?
Hvorfor tror du? Jeg er fra landet, og jeg er fattig.
- Jeg er arbejdsløs. Er det ikke nok? - Hvad mener du med "fra landet"?
Jeg forventer ikke en prinsesse. Alle her er fra landet.
Skal jeg giftes, bliver det ikke med en herfra.
- Hvad er der galt med folk herfra? - Glem det. Du ville ikke forstå det.
Så du forstår alt, og vi forstår intet?
Præcis. Hvis du ikke kunne finde en, der var bedre end ham...
- Hvad skal jeg sige? - Hvad skulle jeg gøre?
De havde fundet en anden til mig.
Men din far var ung og flot. Han kunne noget med ord og havde en uddannelse.
Så hold op med at beklage dig.
Han var så veltalende. Det var forbløffende.
Når alle andre talte om penge, og om hvem der skyldte hvem hvad-
- talte han om jordens duft og lammene-
- og markernes farver. Det har ikke ændret sig.
Måske irriterer det os nu, når han taler på den måde.
Men dengang kunne jeg ikke få nok af det.
Jeg var kun 16. Jeg havde aldrig mødt nogen som ham, så jeg stak af med ham.
Og trods alt, hvis vi kunne gå tilbage i tiden-
- og jeg med det, jeg ved nu, skulle vælge igen...
Så ville jeg gøre det samme.
Jeg ville gifte mig med din far igen. Det er tosset, men sandt.
Du er noget for dig selv.
Han solgte vores hjem for at kunne spille, og du forsvarer ham stadig.
Jeg forsvarer ham ikke. Jeg siger, hvad jeg føler.
Ved du hvad? I er alle sammen ens.
- I kvinder er tossede. - Vi er ikke ens.
Jo, I er. Tro mig.
Nogle gange møder man en, man tror er anderledes-
-men det ender altid på samme måde.
I overreagerer altid. Al den kærlighed og svulstige følelser.
Jeg aner ikke, hvor det kommer fra.
Tag nu mig. Jeg kan ikke lide mennesker.
Sådan er det bare. Hvad kan jeg gøre ved det?
Jeg har intet imod dyr eller natur.
Men jeg har ingen tålmodighed med folk. Jeg kan ikke holde dem ud.
Tænk, at man som forfatter kan afsky mennesker.
Du godeste! Hvorfor er køleskabet tomt?
- Gæt engang. Maden er hos naboen. - Hvorfor?
Behøver du spørge? Vi har ingen strøm. Skal maden måske rådne?
Okay.
- Du gav ikke Sinan nogen penge. - Nej.
- Hvorfor ikke? - Måske har jeg ikke fået dem.
- Hvorfor ikke? - Hvor skulle jeg vide det fra, Asuman?
- Hold nu op med at lyve. - Jeg lyver ikke.
Jeg må babysitte på grund af dig. Tror du, det er let?
Jeg har været babysitter i 25 år. For en hær af børn.
Det er ikke det samme.
Jeg vil ikke skændes foran ungerne.
Ungerne? Tror du, de er blinde?
Skænderier skader børn. Det ved jeg som lærer.
- Underviser du i hestevæddeløb? - Hold nu op!
Hvor kom kuponerne i klasseværelset så fra? Du skal ikke lyve.
- Det gør jeg heller ikke. - Fint, så bliv ved med at spille.
Lad os nu bare se, om du når at blive pensioneret.
Den bonus er vores eneste håb. Jeg er bange for, at du saboterer det.
Så bliv endelig ved med at spille.
Det var ikke pænt gjort.
- Hvad? - Det ved du godt.
Du sladrede. Og hvorfor tror du, jeg spillede på heste?
- Jeg så det. - Hvad så du, som jeg ikke så?
- Du skjulte papiret, da jeg kom ind. - Og?
- Hvorfor spurgte du ikke? - Om hvad?
Du kan ikke sige den slags uden at være helt sikker.
Du dømmer uden retssag og handler uden skam.
Hold nu op. Hvorfor skjule det, hvis det ikke var en kupon?
Så tag den. Jeg laver jo ikke andet end at spille.
Jeg tænker ikke på alle. Tag den.
HUND SAVNES!
- Hvad var det, han smed væk? - Ikke noget.
Han siger, han tegnede en efterlysning af hunden.
Det er noget, han finder på.
Jeg vågnede forleden, og så lå han ikke i sengen.
Jeg hørte en underlig klynken et sted.
Jeg stod op og fandt ham inde i stuen.
- Han græd i mørket. - Hvad mener du? Græd han?
Han klynkede på en måde, jeg aldrig har hørt før.
Som om han havde ondt i maven.
- Hvorfor græd han? - Hans hund er jo forsvundet.
Underligt. Er det virkelig så slemt?
Meget slemt, og man har ondt af ham og føler sig fortvivlet på samme tid.
Hvis der skete en af os noget, ville han ikke løfte en finger.
Men når en hund forsvinder, er det en tragedie.
Han sætter sedler op alle vegne. Han har mareridt.
Du gode gud. Det overrasker mig.
Hunden er det eneste levende væsen, der ikke dømmer ham.
- Det siger han også. - Gør han?
Hvor er det sjovt.
Nu sner det.
- Hvad er der sket her? - Det har jeg sagt.
- En hel række katastrofer. - Men hvad?
Vi satte dem ved fyret for ikke at træde på dem.
Vi frygtede, at du ville blive vred. Men så ramte Murphys Lov.
Det regnede ind ad vinduet. Pakkerne blev fugtige. Men ikke ret meget.
Nogle få blev misfarvede, men ingen af dem er bøjede.
Sådan da.
Har I så læst den?
- Du begyndte, Yasemin. - Jeg har ikke tid for studierne.
- Den løb jo ingen vegne. - Det er sandt.
Har I fået nyt køleskab?
Køleskab, udtrækssofa, hendes bærbare, telefon, gæld...
Så var pensionen opbrugt.
- Hvor er hyrden? I landsbyen? - Han kommer sjældent hjem nu.
Så er det derfor, her er så stille. Jeg er ikke sikker på, om det er godt.
- Hyrden bor i sin fars pulterkammer. - Hvilket pulterkammer?
Det fugtige, rottebefængte rum under huset.
Ja, men så har han jo fundet sin plads.
Så kan far og søn komme lidt tættere på hinanden.
- Hej. - Hej. Hvordan går det?
- Fint. Hvad med dig? - Ikke dårligt. Jeg klarer mig.
Jeg ville høre, hvordan det er gået med mit bogsalg.
- Hvad var det nu? - "Det vilde pæretræ."
Okay.
Den stod fremme i fem måneder, men den solgte ikke.
- Så vi fjernede den fra hylderne. - Er det rigtigt?
- Solgte I slet ingen? - Nej.
Du kan få dem tilbage, hvis du vil. Eller vi kan prøve igen.
Behold dem her.
Okay. Jeg kigger forbi en anden gang.
- Hav en god dag. - Tak.
IDAS FORTABTE BØRN
LITTERATUR I ÇANAKKALE SINAN KARASU
Jamukha! Ti stille!
Nå, da. Velkommen. Det er dejligt at se dig igen.
- Tak. - Er du færdig nu?
- Det er jeg vel. - Det er da godt.
- Hvad synes du om min nye bolig? - Her er fint.
- Og mine nye venner? - Der er ikke sparet på noget.
- Hvordan har du det? - Du var heldig at fange mig.
Jeg skal have hentet nogle høballer. Yucel har nogle, der er rigtig tørre.
- Var det hårdt? - Nej, men tiden føltes lang.
Det er det samme dag ud og dag ind. Hvordan transporterer du høballer?
Yucel har en pickup. Og en traktor, men den bruger vi ikke.
- Lad os komme af sted. - Virkelig?
- Ja. - Lad os få fårene ind først.
Det tager ikke lang tid. Det er blevet godt.
- Kom du tilbage i går? - Ja.
- Har du talt med din farfar? - Nej, jeg tjekkede bare dit værelse.
- Jeg kigger forbi senere. - Han klager over, at værelset er hans.
- Farfar? - Ja.
Han siger til alle, at han smider mig ud, hvis jeg irriterer ham.
Så jeg bliver for det meste her. Jeg holder mig væk.
De er vilde med det. Jeg vil selv dyrke noget næste år.
Det er for dyrt at købe det.
Jeg er slidt op.
Hvordan går det med brønden?
Landsbyboerne havde ret denne gang. Jeg fandt ikke vand.
- Er du sikker? - Ja, jeg gravede ti meter ned.
Al den tid og anstrengelse spildt. Glem brønden...
Det begyndte at se ud som en rejse til Jordens indre.
- Så du erkender nederlaget? - Præcis.
Det ville have været dejligt, hvis jeg havde haft ret.
Men det havde jeg ikke. De viste sig at have ret igen.
Men skidt med det. Det går nok. "Et tilbagetog i rette tid er en sejr."
Det finder jeg trøst i.
Og du? Du har overstået din værnepligt. Hvad så nu?
Det ved jeg ikke. Jeg kan spilde min ungdom på et lærerjob ude østpå-
- eller få mig et andet job og spilde min ungdom her.
- Hvad synes du, jeg skal gøre? - Alle har forskellige forventninger.
Holder du af dit job, kan du overleve alle vegne.
Som de fleste lærere arbejdede jeg først i en fjern landsby ude østpå.
Som du ved, var terrorismen på sit højeste dengang.
Jeg havde andre drømme, men skidt med det.
Drømme går jo ikke bare i opfyldelse.
Jeg har oplevet meget. Mødt fantastiske mennesker.
Jeg har glemt det meste, undtagen hvor fantastisk det var.
Folk burde bare flyde med tiden. Lade gode og dårlige minder blandes-
- blegne og smelte væk. Men nogle ting bør huskes.
Man bør sætte sit præg på tiden. Det taler du om i bogen.
- Det kunne jeg godt lide. - Har du læst den?
Selvfølgelig.
- Nogle passager to gange. - Virkelig?
- Mener du det? - Selvfølgelig. Hvorfor?
Jeg ved ikke... Det er første gang, jeg møder en, der har læst den.
Jeg er lidt overrasket.
Her er den. Min bedste ven.
Og jeg har bemærket, at du omtaler mig.
Du er ikke særlig overbærende, men det er, som det bør være.
De unge bør kritisere de gamle. Ellers sker der ingen fremskridt.
Det var ikke ment som kritik. Læste du kapitlet om det vilde pæretræ?
Selvfølgelig. Vilde pærer.
- Det fortalte du os om i skolen. - Det var da godt, det kunne bruges.
Dengang kunne lærere bedre bevæge sig uden for pensum.
Og det var en god ting. Vi kunne tilpasse pensum til lokalområdet.
Uden at forrykke balancen. Så jeg fortalte jer om den slags.
Der voksede et vildt pæretræ over for skolen. Du viste os det.
Du har ret. Der står også et derovre.
Nogle af de ting, jeg ser i dig, mig og farfar, minder mig om det pæretræ.
Jeg ved ikke... Vi er alle udskud, enegængere, misdannede.
Vi har alle hver har vores personlighed. Det må man acceptere og værdsætte.
Vilde pæretræers frugter er misdannede.
Men jeg spiser dem til morgenmad, og de smager godt.
Menneskenes natur er fyldt med særheder, præcis som dyrenes.
Jeg voksede op her, men forvekslede hundespor med jakalspor.
Selv om sjakalers spor har en lille bule bagtil.
- Er her stadig sjakaler? - Helt sikkert.
Vi kan høre dem hyle nede ved vandløbet.
Hvad var jeg ved at sige? Der forsvandt engang et får.
Det var bare væk. Jeg troede, at sjakalerne havde taget det.
Jeg var trist, men kom over det.
En aften var jeg på vej hjem til landsbyen, da jeg hørte en lyd.
Jeg gik videre, og så så jeg det.
Hun havde læmmet to små lam i skoven.
De kunne ikke stå op endnu, så jeg bar dem hertil.
Der. Lyt. Så er koncerten i gang.
- Er det en sjakal? - Ja.
Danske tekster: Nanette Skjødt Sørensen, Oneliner